Vi er her vist alle sammen. Jeg glæder mig til det.
Du bør komme til rådsmødet. Du er administrator og mæcen.
- Hvorfor kommer de her? - Ved det ikke.
De har vel noget at fortælle, men hvad?
De har jo brug for flere penge.
Nå, så rider vi. Vi ses senere.
Hvem er det? Ikke en af bondekonerne, vel?
Nej, det tror jeg ikke.
Nyder du virkelig at ride sådan -
- når en damesadel er langt mere elegant?
Og langt farligere.
Har mor ret? Undviger du hospitalsmødet?
Kun en lille smule.
Kan jeg være til hjælp?
- Nej, ellers tak. - De vil vel gerne i gang.
- Med hvilket? - At følge jagten.
Følger De med folk, vil de vise, hvor de springer over bækken.
Javel.
Mange tak.
Må jeg slikke skålen?
Ja, I må begge to slikke skålen.
Nød du det? Var det dit første træf?
Der er ikke meget jagt i Bayswater.
Andy, gå op igen og tjek, om alter kommet ned.
- Det tror jeg, mrs. Hughes. - Det skader aldrig at tjekke efter.
- Det er en sød dreng. - Ja.
Jeg lærer ham, hvor han skal gå og stå.
Hellere lade ham finde vej selv, mr. Barrow.
Må jeg få en ridetur?
Okay, da. Men ikke for længe.
Jeg vil også på jagt.
Alle mand om bord.
Så er der afgang.
Hurtigere.
Kører alting, som det skal?
Det gør det vel. Det er sværere uden en køkkenpige, jo.
- Har I valgt en dato endnu? - Dato?
Nå, du mener til brylluppet.
Nej, ikke endnu.
- Hvad gør du heroppe? - Knappen gik af min manchet.
Jeg ville reparere den, før vi fik alt for travlt.
- Skal vi gå ned? - En ting først.
Gid, du ville sige, hvad der er i vejen.
Hvorfor siger du nu det?
- Du vil sige, jeg er fjollet. - Det er du måske.
Måske.
Ser du...
Da jeg sagde ja til mr. Carson...
- Så mente du det ikke? - Jo, jeg gjorde.
Han er en meget kærlig mand.
Hvad er problemet så?
Jeg havde ikke helt overvejet -
- alle ægteskabelige aspekter idet, jeg gik ind til.
Jeg forstår ikke. Hvilke aspekter?
I kender jo hinanden bedre end de fleste par fra start af.
Du milde, mener du ...?
Ja.
Det er lige netop det, jeg mener.
Det er vel ikke så forfærdeligt igen, er det?
Det siges jo.
- Det ved jeg intet om. - Mrs. Patmore, se mig lige.
- Jeg er en meget midaldrende kvinde. - Sig da ikke "meget".
Jeg så ikke så værst ud som ung, hvis du kan tro det.
- Det er nemt nok. - Men nu om stunder -
- ved jeg ikke, om jeg kan lade ham se mig, som jeg er nu.
Måske kunne I holde lyset slukket.
Det hjælper ikke, mrs. Patmore.
Vil han ikke have det på samme måde?
Ingen har beskuet ham uden den smoking i årevis.
- Udover lægen. - Rigtig nok.
Det er jo rigtig nok.
Måske ville han foretrække, at vi lod den del af det være.
Hva'beha'r? Bare leve som bror og søster?
Meget kærlige bror og søster.
Og det er det, du vil?
Jeg ved ikke, hvad jeg vil.
Udover ikke at føle mig flov og absurd.
Er det derfor, datoen ikke er på plads?
Jeg synes, vi skal være klar over, hvad vi gør.
- Eller ikke gør. - Ja.
Tak, mrs. Patmore.
Problemet er, at jeg ikke tror, det er en samtale, jeg kan have med ham.
Jeg skal vel dårligt for dig?
Ville du det?
For syv sytten.
Jeg har da fået nogle svære opgaver.
Det ville virkelig lette.
Anna.
- Hvad er der sket? - Ikke noget, blot lidt småforkølet.
Jeg må se at komme til det.
Er du uskadt?
Selvfølgelig.
Intet brækket, i al fald. Takket være mr. Fairclough her.
Meget venligt. Godt at se Dem i sadlen.
Jeg misser aldrig en god jagt lige udenfor min dør.
- Skal jeg få Dem retur? - Bestemt ikke.
De kan nøjes med at hjælpe mig op.
Jeg anlægger ikke nogen tone.
Jeg minder dig bare om tidsfristen.
Tak. Farvel.
Ballade på fabrikken?
Min redaktør, mr. Skinner igen.
- Hvad er problemet? - Alter et problem.
Nej, det er ikke helt sandt. Jeg tror, problemet er mig.
Han kan ikke lide at arbejde for en kvinde.
Så enkelt er det.
Du havde vel ret i ikke at sælge og tage pengene.
Det tror jeg.
Andrew.
Bed mrs. Hughes forberede te til...
Jeg er ikke sikker. Kan du tælle, når de kommer?
Meget vel, milady.
- Hvornår hørte du det her? - Hvad mener du?
Du har kendskab til fakta. Det er første gang, vi hører det.
Hvad forskel gør det?
Faktum er, at Yorkshires kongelige hospital-
- ønsker at overtage vores lille hospital-
- hvilket er skandaløst.
- Så enkelt er det jo ikke. - Hvorfor ikke?
Det kan gavne landsbyen. Danner vi et sådant partnerskab -
- får vore patienter adgang til mere moderne udstyr.
- Avancerede behandlinger. - Indsamlinger ville effektiviseres.
Og prisen for de indsamlinger ville blive at miste al kontrol-
- og blive redskaber for et ansigtsløst udvalg i York.
Hvad betyder mere, helbred eller magt?
Det at have magt over vedligeholdelsen af vores egne helbred.
De Damer, jeg beder Dem.
Lady Grantham har ret.
Vores uafhængighed er ikke noget, vi bare bør opgive -
- sådan uden videre.
Hvordan fandt du ud af om det?
- De skrev til mig. - Hvem gjorde?
Jeg er almisseuddeleren. Ingen skrev til mig.
Lige siden du overtog stillingen, taler du, som om du bestyrer det.
Det gør jeg da også, eller jeg kender idet mindste til hele dets arbejdsgang.
Og jeg bør underrettes om foreslåede ændringer.
- Det bliver du nu. - Hvis du vil vide det-
- var det en veninde i rådet i York, der hviskede det til mig.
De skriver snart til os.
Så du vil værne om din magt på bekostning af patienterne?
Jeg vil derimod beskytte patienterne på bekostning af min magt.
Og må den bedste mand vinde.
Det er godt, at vi er enige om det her.
Lad os ikke overdrive hændelsen.
Jeg har det fint.
Jeg vil gå ind.
Jeg er helt udkørt.
Sig det ikke til din mor.
Kan du få ham striglet? Han gjorde det godt.
Ja, milady.
- Hvem er De? - Rita Bevan.
Kender De mig ikke, lady Mary? Jeg kender Dem.
Nej, jeg kender Dem ikke.
De har vel også glemt Grand Hotel i Liverpool, milady?
Natten med vicomte Gillingham?
Jeg var kammerpige, men vier antageligvis usynlige for folk som Dem.
Det er alt sammen noget vås. De har ingen beviser.
Vær nu ikke dum. De ved ikke, hvad jeg har.
Jeg har en side fra gæstebogen.
- Så er De en tyv. - Ja.
Jeg er en tyv. Jeg vil have 1.000 pund for at holde mund.
Det er jo latterligt.
Vi får se, hvor latterligt det er.
Jeg går nu. Men jeg kommer igen.
Behøves ikke. De er ikke den første til at prøve at afpresse mig.
Så ved De jo, hvordan det fungerer.
Og som sagt, så kommer jeg igen.
- Femøre for dine tanker? - De er ikke det værd.
- For mig, jo. - Jeg er fladmast. Giv mig noget te.
- Du ved, at de børn udmagrer dig. - Tak.
Jeg havde Marigold på ryggen siden frokost.
Hvor er det barn heldigt.
- Hvorfor siger du det? - Hvad var hun da?
En bondedatter.
Indtil hun fangede lady Ediths blik.
Hun vil vokse op i en fin familie og leve i overensstemmelse hermed.
Jeg tror ikke, Marigold har nogen større garanti for lykke.
Lady Mary er tilbage fra jagten.
Du bryder dig ikke om det, men det er normalt i London nu.
Var det alt, milord?
Ja, tak.
Eller, der er noget. Dette er del af en større samtale.
Men på et tidspunkt må vi diskutere fremtidige personalebehov på Downton.
Vi har jo skåret en god del ned, milord.
Vi har kun én kammerdreng og to stuepiger.
Når køkkenpersonalet stoppede, blev de ikke erstattet.
Vi behøver ikke gøre noget drastisk.
Godset er velfungerende takket være Crawley og Branson -
- men jeg vil ikke ende ude af trit med folk.
Faktisk har begge stuepiger indgivet deres opsigelse.
Jeg ville underrette Dem om det.
- Var de utilfredse? Det håber jeg ikke. - Nej, nej.
Den ene skal giftes, det vidste vi jo, og Madge har fundet et job i en butik.
Som er bedre end det her.
Hun siger, at hendes unge ven ønsker, at hun får fri om aftenen.
Jeg må bede Dem huske på -
- at der var seks tjenere, da jeg begyndte her, samt fem tjenestepiger.
Nu har vi to af hver og slet ingen køkkenpiger.
Vi må bestyre stedet, som det bør bestyres.
Jeg beder dig ikke bygge slotte med sandkorn -
- men hvem har en underbutler nu om stunder?
Hvis jeg kunne standse historiens vingesus, så gjorde jeg det måske.
Men hverken du eller jeg, Carson, kan forhale tidens tand.
Beklageligvis.
Enkegrevinden er ankommet, milord.
Og hun opvartede Dem da?
Betyder det noget? Hun ved, jeg var der.
- Vil De betale? - 1.000 pund? Sludder.
Betaler jeg, kommer hun bare igen.
Hvad vil De så gøre?
Intet, før jeg bliver tvunget.
Hvorfor skulle det blive trykt?
"Jarlsdatter i elskovs-stævnemøde med gift vicomte."
Ingen af os var gift dengang.
Det er stadig en god historie.
Nå, men hvad med din historie?
Er der mere nyt?
Han er vel stadig på kaution, nu du ikke siger andet.
Det er vi begge to lidt.
Eller, jeg er på kaution og han er på pinebænken.
Indtil de beslutter, om de kan rejse en sag mod os.
- Hvad sagde overkonstabel Willis? - Ikke noget.
Mr. Willis er ikke uvenlig. Han havde sagt, hvis det var slut.
Klart, du er ked af det.
- Hvorfor siger De det? - Du virkede nedtrykt -
- da du kom ind. - Pyt med mig.
Nå, hvad skal vi gøre ved Deres hår?
De kommer desværre lidt sent ned.
Jeg ville ikke vaske det, men da jeg stod af, var der mudder i.
Du må bare gøre dit bedste.
- Du er så stille. - Jeg har meget om ørerne.
Problemer halveres, hvis de deles.
Eller fordobles.
Der er du jo.
De er kommet ned, så jeg annoncerer det, når du er klar.
Jeg er klar nu. Første ret er kold, så den er allerede ovenpå.
- Meget vel. - Mr. Carson, kunne vitale sammen?
- Når De er færdig i aften. - Hvad om?
Det siger jeg da. Det er ikke noget slemt.
Eller...
Nej.
Det siger jeg da.
Mr. Molesley ville næppe være uvenlig over for Marigold.
Sikkert ikke.
- Det gjorde dig i et spøjst humør. - Gjorde det?
Hvor ironisk.
Så mange børn, der mangler et hjem.
Så mange husholdninger, der mangler et barn.
Gud, hvad har jeg dog sagt?
Hvad har jeg sagt, søde?
Det er ikke din skyld.
Skat...
Jeg troede, jeg var gravid.
Men så i morges...
Nå, men nu er jeg ikke.
Det skulle du have sagt.
Jeg ville ikke give dig falske forhåbninger.
- Man vil jo gerne vide det. - Men det var jeg.
For det er sket før. To gange.
Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke bære.
Der er der ingen beviser på.
Og hvis du ikke er, så er du det ikke. Vi klarer os.
Jeg har svigtet dig.
Det er den største usandhed, der findes.
Du vil aldrig kunne svigte mig.
Desuden har vi jo haft så mange problemer.
Der findes ikke et par på denne klode -
- der har haft så mange kvaler som os.
Hvad sagde Tom?
Han fandt en lejlighed med have, Sibbie er glad på sin skole.
- Han taler med amerikansk dialekt. - Er det så rædsomt?
Stakkel. Hvis han var i uvante vande her, hvad er han så ikke i Boston?
I vante vande, velsagtens. Der er et stort irsk samfund der.
Hvis I spørger mig, landede han på sine fødder.
Hvordan går jagten på hans afløser?
- Vi er knap nok begyndt. - Vi er slet ikke.
- Vi har ikke brug for en afløser. - Hvorfor?
Jeg er hans afløser.
- Jeg skal være den nye agent. - Hvad skal du?
Vi har arbejdet sammen sålænge.
- Hvorfor ikke? - Ganske rigtigt.
Hvad med de tunge løft?
Farmor, jeg kan godt løfte det samme som gamle mr. Jarvis -
-før Matthew jog ham på porten.
- Hjerne før muskler. - Længe leve kvindebevægelsen.
Du bør ikke tage et job, der udmagrer dig.
- Det har jeg da nu, ikke? - Jo.
Men du er død inden året er omme.
Vi ved vel kun, hvad vi er i stand til, når vi tester grænserne.
Vi ved da, hvad du er i stand til.
- Hvad skal det betyde? - Isobel, hvad har farmor gjort galt?
Vi står overfor en tvist om hospitalet. Hun lagde ud ved at skjule fakta.
- Altså. - Jeg tror, vi bør
Cora, spild ikke tid på det.
Det er en sag mellem mig og kusine Isobel.
Vi kan ikke have formanden i tovtrækning med almisseuddeleren.
- Om nødvendigt, jo. - Med stakkels Clarkson som rebet.
- Er det et passende tidspunkt? - Så godt som.
Sid ned.
- Må jeg byde? - Nej, ellers tak.
Sagen er, at jeg har talt med mrs. Hughes om jeres ægteskab.
- Ja. - Og jeg tænkte på...
Eller, vi tog en snak om de vilkår, I gerne vil leve under.
På god fod, forhåbentlig. Sikker?
Skænk bare, så.
Ser De, vi talte om, hvordan det ville være -
- at dele livet sammen efter så mange år alene.
Det er humlen i det. Jeg er enig.
For De er jo blevet vant til at gøre tingene på en bestemt måde.
Det er sandt nok. Men jeg er vel ikke altfor gammel til nye tricks.
Nej, da.
Men forventer De at dele Deres
livsstil?
Gør alle ikke det, når de gifter sig?
Det gør de vel.
Jamen Hvad kan jeg hjælpe dig med?
Ingenting.
Det var virkelig rart at få denne lille snak.
Tak for portvinen.
Men nu skal De få arbejdsro.
Har du noget i ærmet?
Du lyder som en guvernante, der ikke vil afskediges.
Du lyder som en skyldig, der vil forvirre mig.
Har du noget på sinde, Robert? Du har virket lidt urolig.
Har jeg det? Måske er jeg det.
Jeg begynder at spørge mig selv, hvor meget længere vi kan fortsætte.
- Fortsætte hvad? - Husholdningen, tjenestefolkene.
- Du er da vel ikke i vanskeligheder? - Nej.
Men en butler, underbutler, tjenere, en kammertjener, kammerpiger.
Og derudover tjenestepigerne, køkkenet, vaskeriet, haven...
Ja...
Du synes, det er lidt for meget her i 1925.
Lønningskontoen er tre gange niveauet før krigen.
Snart bliver det værre. Og hvem bor også som vi gjorde engang i dag?
Der er nok ikke lavet det store om på slottet.
Den kongelige familie, hertugerne, få andre, al lykke til dem.
Men de fleste skærer ned.
Det synes hårdt, at godtfolk -
- bør miste deres levebrød, blot fordi det er gået af mode.
- Men hvis de nu kunne finde arbejde? - Hvordan?
Hvor mange ser du sige op?
Jeg ved det ikke, men nogle.
Du gode.
Farmor var i topform.
Jeg bør tage til London snart.
- Er det din redaktør? - Delvist.
Han må tilbage på sporet.
Men min forpagter flytter også ud sidst på måneden.
Ud af Michael Gregsons lejlighed?
Ud af min lejlighed.
Nå, jeg ved ikke helt, hvad jeg skal gøre.
Skal jeg være klog og falbyde den igen -
- eller er det bedre at have min egen base i London?
Det er da en idé.
Nå, jeg går i seng.
- Godnat. - Godnat.
Edith alene i storbyen. Hvad kan hun ikke finde på?
I hendes alder har hun ret til at finde på noget.
Hvad er der?
Hvorfor spørger du?
Jeg bekymrer mig bare for dig.
Jeg er din far. Det er tilladt.
Hvorfor skulle der være noget galt?
Hvordan var middagen?
- Nød De den? - vitterlig.
Tiden er vist desværre ved at indhente abbediet også -
- som det vel var uundgåeligt.
Hvordan, milady?
Sådan som det hele køres der.
De vil vel ikke afskedige tjenestefolk?
Jeg har ikke sagt noget.
Jeg er en mørk grav, hvad folks hemmeligheder angår, milady.
- Det vil ikke påvirke os. - Forhåbentlig ikke.
Nej, nej.
- Vi er på stambesætning allerede. - Det har De ret i.
Der er så sparsommeligt her på stedet.
Jeg bekymrer mig for dem, der må afskediges.
Men husk nu, ingen snak.
Milady.
Hvordan gik det så i går ...?
Daisy, find lige kokos-isen.
Mrs. Hughes skal smage den.
Ikke særlig godt. Jeg kunne ligesom ikke komme til emnet.
- Afviste han snakken? - Nej, det vil jeg ikke sige.
Men det var et vanskeligt emne at nå ind til.
Undskyld, håber I kan hjælpe mig.
Jeg har en besked til lady Mary fra enkegrevinden. Det var presserende.
Giv mig den, så får jeg den op til hende.
Lady Grantham sagde, jeg skulle aflevere den selv.
Om forladelse, men vi kender Dem ikke.
Og lady Mary ikke er kommet ned.
Jeg er Ellen Goss, lige begyndt hos enken.
Jeg skal blot give hende en kuvert.
Nuvel. Jeg fører Dem op til hendes kammer.
Ja?
Beklager forstyrrelsen. Enkegrevinden har sendt en besked.
- Det haster tilsyneladende. - Næppe.
Jeg har ikke fået den. Hun sendte en pige til give Dem den selv.
Hvor mystisk. Hvor er den detektivroman?
Her, milady.
Tak, mrs. Hughes.
Vi skal ikke sinke Dem.
Kunne du sende Anna herop?
Naturligvis, milady.
- Hvor vover du? - Jeg vover mere, end De aner.
De kunne have bedt hende smide mig på porten. Hvorfor ikke?
Det ville kun gøre det hele værre.
Det bliver værre, når De udbasuneres -
- over midtersiderne i "News of the World."
De er afskyelig.
Kan De ikke se, at intet af det der fungerer på mig?
- Hvilket? - Den så yndige fine dame.
De tror, De er så strålende, ikke?
Jeres slags er fortid. I er på vej ned, og vier på vej op.
Klasserne er måske på vej op, men det skulle forbavse mig, om De er.
Kan De så komme ud nu.
- Må jeg få pengene? - De kommer blot igen efter flere.
Hvis jeg nu gav Dem mit ord?
Hvis jeg ikke væmmedes, ville jeg grine.
- Jeg var på - Det er miss Bevan -
- som jeg fortalte dig om. - Hvordan kom du herind?
Hvordan tror du? Jeg løj.
Nu får De en sidste chance og det bliver Deres sidste.
De må hige efter at blive straffet.
Anna, vil du sørge for, at hun forlader huset?
Afgjort, milady.
Mr. Molesley plager mig om eksamenerne.
Jeg misunder dig ikke.
Jeg kan smile ved tanken om, at jeg ikke behøver tage flere eksamener.
Han har jo ret. Jeg må tage dem, hvad gavnede det ellers?
Hun ligner ikke en, der skal bo på enkesædet.
Næ, hun var ikke just en langsigtet ansættelse.
Ikke videre elskværdig.
Gad vide, hvad der stod i den besked.
Det overrasker dig vel at se mig på linje med enkegrevinden.
Kun fordi du tager fejl.
Om forladelse, men du tror på embedsstanden.
Når de overtager hospitalet-
- vil de fastsætte alting uden hensyn til dette område.
Jeg har set det i både krig og fred. Det er altid det samme.
Er du da ligeglad?
Jeg går op i en meget enkel ting.
Jeg går op i overlevelsesrater.
Mrs. Crawley, De mener det næppe fornærmende.
Nej, men jeg er en ærlig uddeler. Og vi to kender stedet lige godt.
Så det er ikke noget, lord Merton har overtalt Dem til?
- Lord Merton? - Ham husker De jo nok.
Det overflødighedshorn af medicinsk kundskab.
Jamen Jeg skal ønske Dem held og lykke med Deres kampfælle.
Hvad er det, man siger? Hellere Dem end mig.
Fortsat god dag.
- Du har besøg. Overkonstabel Willis. - Hvad vil han?
Hvad ved jeg? Han er på mr. Carsons værelse. Mr. Bates er der allerede.
Hvis en kvinde tilstod, så er det vel enden på det.
Ikke helt. Overbetjent Vyner mener, at det kan være en falsk tilståelse.
Folk står frem, uden at de har noget med det at gøre.
Tjekkede de ikke forklaringen?
Er hun hans offer, må folk have set dem sammen.
Nemlig. De kan ikke påvise forbindelsen.
Hun siger, mr. Green mødte hende i en pub.
Ingen bekræfter det. Vi kan ikke bure en med vrangforestillinger inde.
Hvorfor er De så kommet?
De havde ret til at vide, at nogen havde tilstået.
Hvordan vidste hun, han var der?
En indskydelse. Hun så ham der bare.
Talte han med hende, ligesom vidnet sagde?
De talte sammen. Han nedgjorde hende og lo ad hende.
- Og hun skubbede til ham. - Jeg tror på hende.
Og det skal nok falde på plads. Vær stærk i troen.
Fortsat god dag.
Hvor dumt af ham at komme her, før der foreligger beviser.
Nu ikke så hård. Han mente det godt.
Det er ikke nok.
Et brev fra Rose til os alle sammen.
- Hvordan lyder hun? - Ilter og glad.
New York synes at passe hende.
Milord, William Masons far står nedenunder.
Hvad vil han?
Ejerne af ejendommen, hvor han er forpagter sælger.
- Hvad? - Sælger Darnley Mallerton?
- Det finder jeg svært at tro på. - Han ligeså.
Men der er auktion på husets løsøre den tiende.
Det forbavser mig. Men hvad kan jeg gøre?
Han ville høre, om De kunne tale for, at han beholdt forpagtermålet.
Hvordan ved han, at de ikke vil det?
- Han fik skriftligt varsel. - Måske som formalitet.
De skal sælge en ledig bopæl. De nye ejere beholder ham måske.
Han så Dem gerne se på, hvad hans chancer er.
- Kan han ikke spørge? - Du er mere tilbøjelig til at få svar.
- Jeg håber ikke, det er uforskammet. - Nej.
Han var Williams far og er Daisys svigerfar.
- Han nyder privilegier i dette hus. - Det mente jeg også.
Jeg har ikke noget imod at ringe. Er Mason i stabsstuen?
Byd ham noget, jeg ringer ned, hvis jeg får kontakt.
Nuvel, milord.
- Hvad vil du sige? - Jeg har hørt, at de vil sælge.
Jeg kender måske nogen, der er interesseret, men ville tjekke først.
Opfindsomt. Du ville have været god ved hoffet.
Nej, altfor meget ståen op.
Mrs. Hughes.
Burde du ikke begynde at kalde mig Elsie?
Da ikke her. Ikke, mens vi arbejder.
- Jamen, sig frem. - Gid, vi kunne finde en dato.
Det haster vel ikke?
Mr. Mason, Hans Nåde ringer til dem nu.
- Tak. - De kan da ikke bare bede dig rejse.
Ikke når du og din far har lagt så mange år i det der.
De gav mig varsel, og jeg får en smule kompensation.
- Jeg er jo bare en forpagter, ikke? - Det er ikke sådan, jeg ser det.
Det er lige meget, hvordan du ser på det. Sådan er det.
Halløj.
Halløjsa.
Goddag, miss Denker. Hvad er Deres mission her i dag? Vel ikke ballade?
- Mig? Hvorfor dog det? - Ja, hvorfor dog?
- Nej, jeg er kommet for at sympatisere. - Sympatisere? Med hvad?
Nyheden om, at husstanden skal reduceres. Det er jeg da ked af.
- Hvad? Hvor kommer det fra? - Hun skuffer aldrig.
Vel mig, der ryger. Sidste mand ind, første ud.
- Det ved De ikke. - Det beror vel på -
- hvem der er nyttig og hvem der er pynt. Ikke sandt, mr. Barrow?
Hvis det er i orden med Dem, vil jeg hellere tale med lirekassemanden.
Ih, dog. Jeg har forhåbentlig ikke lagt en skygge over huset.
Fordi De kom for at sprede solskin?
- Hvornår startede den nye pige? - Hvilken ny?
Som kom i dag med en besked fra Hendes Nåde.
- Jeg aner ikke, hvem det skulle - Det er biblioteket.
Mr. Mason, De må hellere komme med mig.
Andrew, hvad laver du hernede?
Mr. Molesley mente, han ville mangle mælk.
- Så hent det da. - Mr. Carson.
Ved De, om noget om at personale skal afskediges?
Det er ikke et emne for nuværende.
Klar, mr. Mason?
Sir John er naturligvis meget oprevet over det hele.
Naturligt nok.
De kunne desværre ikke sælge godset uden ledige bopæle.
- Det er altså solgt nu? - Ja.
- Det mener de i al fald. - Så jeg skal ud?
Ikke nødvendigvis. Det er op til de nye ejere.
Javel
Tak, fordi De lagde et ord ind for mig, milord.
Hvis jeg hører mere, skal jeg få det videre til Daisy.
Tak.
Stakkels mand.
Sådan at få hele sin fremtid bragt i fare i hans alder.
Det er usikre dage.
- Hvordan lød John? - Opildnet.
De smider håndklædet i ringen.
Han siger, at når gælden er betalt, er der meget lidt tilbage.
Tim emigrerer til Kenya.
Stakkels Marion.
Sådan at blive adskilt fra sin eneste søn. Det vil hun afsky.
- Jeg sagde, at vi kom til salget. - Vil du det?
Johns far og min papa stod altid last og brast.
Det kunne være fint at finde et minde om den gamle.
- Hvordan har farmor det? - Hun gør klar til kamp.
Løb over til mor, Georgie.
Hej med dig, søde.
Gid, du blandede dig udenom.
Ikke mindst fordi hun kun kan vinde. Ingen standser hende.
Ingen har standset hende endnu, mener du.
Kan jeg hjælpe, miss Denker?
Nej, jeg rydder bare op i Hendes Nådes papirer.
Hun kommer lige straks ned.
- Jeg underretter mrs. Potter. - Hvor betryggende.
Butleren giver kokken et varsel.
Hvad taler De om?
Nej, jeg vil ikke bekymre dig.
Bekymre mig med hvad?
Hvis du endelig vil vide det-
- så kommer huset til at skære i lønnen.
Men hvorfor plage os selv med det?
Hvad kan vi gøre ved det? Que será será.
Vil De antyde på Deres sædvanlige taktløse facon -
- at vore job er i fare?
Jeg vil så nødig lyde selvglad, mr. Spratt -
- men jeg vil sige, at Hendes Nåde altid skal klæde sig af og på.
Mens en butler er en luksus. Er det dét, De mener?
Mr. Spratt, mit råd er at leve for øjeblikket.
Ingen af os ved, hvad fremtiden vil bringe.
Jeg har lagt Deres briller derovre, milady.
Tak, Banker.
Og jeg tager middagen, når den er klar. Vil du underrette mrs. Potter?
Skal jeg nok, milady. Skønt De kunne have kimet efter hende selv.
Hvadbehager?
Jeg tænkte bare lige højt, milady. Om forladelse.
Jeg tænkte højt.
Har De valgt hvad de vil gøre, hvis miss Bevan skulle vende tilbage?
Ikke endnu.
Hvis jeg betaler hende, får jeg en Vampyr på nakken resten af mit liv.
Hvis jeg nægter, er jeg ødelagt.
Hvad ville du gøre?
Lad Dem ikke afpresse, milady.
Jeg ved, det er nemt nok at sige, men lad være.
Jeg er vist enig. Hvis jeg er stærk nok.
Uanset hvad er mit liv til rotterne.
Og skønt jeg hader at tænke på skandalen -
- så er afpresningens skygge på en måde endnu værre.
Hvilken frækhed.
Jeg var en hårsbredde fra at stikke hende en lussing.
- Var der ellers andet? - Nej. Tak.
Vi har måske begge vores problemer.
Men vi kommer over dem.
- Kan De unde mig et øjeblik? - Nu De spørger.
Kom med over til mit bryggers.
Jeg fornemmer lidt, at vi aldrig nåede til grunden for Deres besøg i aftes.
Nej, det er korrekt.
Og jeg spørger mig selv.
- Om De var budbringer for mrs. Hughes?
Det kunne man godt sige.
De var på en opgave for hende?
Ja, det er sandt nok.
Mrs. Patmore.
Bad hun Dem fortælle mig, at hun har skiftet mening?
Hvad? Nej.
Eller, ikke just.
Jeg venter.
Ja, det er jo meget godt -
- men det er svært for mig at tale om den slags.
Nu sidder jeg på nåle.
Det dur ikke, jeg må se væk.
Ser De...
Hun er en meget stolt kvinde, mr. Carson.
Ja, og det respekterer jeg hende for.
Og hun ville aldrig ville forestå latterlig i Deres øjne.
- Det kunne hun umuligt. - Nej, men som Deres kone -
- spekulerer hun på, om De ville forvente
at hun udfører sine ægteskabelige pligter.
Udfører hustruer normalt ikke deres pligter?
Gode hustruer, om ikk...
Ja, lige præcis.
Nu tror jeg, vi kom til det.
Det tror jeg. 1.3-
Hun må vide, om det er det, De forventer.
Et fuldbyrdet ægteskab.
Modsat ...?
Kærligt samkvem, velsagtens, et venskab.
Varmt venskab, uden tvivl.
Er det dét, hun tilbyder?
Varmt venskab?
Hun må vide, hvad De forventer.
Overvejer du en tid, hvor vi får at vide, at alt det med mr. Green er forbi?
- Vel gør jeg det. - Vi kunne begynde at planlægge igen.
Genoplive vores drømme.
Du mener din gamle drøm om et hus fuld af børn.
Undskyld.
Ikke mere selvmedlidenhed nu. Det sværger jeg.
Hvis de blot vil lade os være i fred, skal jeg nok blive tilfreds.
Nej, du vil ikke.
Ikke så tilfreds, som du kunne have været.
Men det er pænt af dig at sige det.
Tja...
Ret så akavet opgave for Dem, om man så må sige.
Ja, mon ikke.
Beklager, hvis De blev forlegen, for det er jeg.
Jeg er ikke forlegen som sådan.
Forlegenhed har nok ikke den store rolle -
- over for noget så vigtigt.
Hvad skal jeg fortælle hende?
Fortæl hende følgende, mrs. Patmore.
At hun i mine øjne er smuk.
Javel.
Hun spørger, om jeg ønsker et fuldbyrdet ægteskab.
Og svaret er
Ja, det gør jeg.
Jeg ønsker et reelt ægteskab.
Et ægte ægteskab, med alt, hvad det indebærer.
Og jeg håber ikke, at jeg beder Dem være taktløs -
- når jeg sender det budskab retur med Dem.
De skal ikke bekymre Dem for mig.
Jeg elsker hende, mrs. Patmore.
Jeg er glad og begejstret-
- og sprængfyldt med stolthed over, at hun vil være min kone.
Og jeg ønsker, at vi lever så tæt -
- som to mennesker kan formå i al den tid, vi har tilbage til her på jord.
Det kunne De ikke have sagt tydeligere.
Det skal De have.
Og hvis hun føler, at hun må trække i land
får det være så.
For jeg ville aldrig kunne leve på en løgn om et yndigt venskab.
Nej.
Det mente jeg heller ikke.
Og hvis det betyder noget, ønsker jeg Dem held og lykke, hr. Carson.
Tak, mrs. Patmore.
Det betyder skam meget.
Beklager at måtte forstyrre Deres Nåde.
Ja, hvad er der, Spratt?
Jeg håber bare, at De vil være så venlig at give mig passende varsel.
Undskyld, hvilket?
Så jeg kan nå at finde anden beskæftigelse, før jeg frasiges.
Spratt, altså.
Du har tydeligvis haft en ond drøm og blandede det sammen med virkelighed.
Deres Nådes humor er altid opfriskende -
- men det er af en vis betydning for mig.
Altså, hvis du talte urdu, kunne jeg ikke forstå dig mindre.
Miss Denker har fortalt nyheden om -
- at husholdningerne her og på abbediet skal reduceres.
Har hun det?
De kan vel næppe klare sig uden kok, stuepige eller miss Denker -
- så jeg er eneste kandidat til opsigelse.
Mange godtfolk klarer sig vist uden butlere.
- Har jeg fået fortalt. - Præcis.
Og jeg beder blot om lidt forvarsel, når min tid kommer.
Lad mig klare det her.
- Jeg skal sørge for det. - Deres Nåde.
Må jeg gå med til auktionen?
Hvorfor vil mr. Mason selv med? Vil det ikke gøre ham ked af det?
Jeg tror, han er nostalgisk.
- Han har kendt familien hele livet. - Det bliver bittert.
- Og derfor vil jeg hjælpe. - Det kan jeg se.
Og de nye ejere vil være der.
Ja, da. For at købe en masse, der gør det overbevisende, når de tager over.
Vi når eftermiddagsteen, så jeg kan lave middagen.
- Hvordan når du derud? - Jeg spurgte -
- mr. Stark, om jeg må sidde foran i en af bilerne.
At du dyr dig. Det vil mr. Carson ikke synes om.
Selv mr. Carson kan ikke altid få sin vilje.
Lady Mary tog til Thirsk. Jeg ved ikke, hvornår hun er tilbage.
- Hvem skal jeg sige har været her? - Jeg kan vente.
Det kan tage flere timer. Det gavner intet at vente.
- Jeg gør det alligevel. - Lad bare mig, mr. Molesley.
Jeg agter ikke at være uhøflig, miss.
Men hvis De vil tale med lady Mary, så få en aftale.
Hvad foregår her? Carson?
Intet at bekymre sig om, milord. Den unge dame er på vej ud.
Tværtimod bør det bekymre Dem -
- for jeg har ventet på lady Mary længe nok.
Ih dog, hvor eksotisk.
Jeg forventer Bloomsbury-gruppen i hjørnet med en bog.
Michael kendte en del af dem, faktisk.
Jeg mødte Virginia Woolf her, og Lytton Strachey.
Han blev dog ikke sålænge.
Gid, jeg havde kendt mr. Gregson. Vi smilede til hinanden -
- og talte om vejret, men tog aldrig en egentlig samtale.
Jeg føler lidt, at jeg blev tildelt én lykke -
- som så må kunne gøre det.
Fra nu af vil mit liv blive del af et mønster.
Sludder.
- Du har jo Marigold. - Sandt nok.
Hvad synes du så, jeg skal?
- Kunne du tænke dig et liv i London? - Kunne tænke mig et liv.
Jeg skal ikke tale imod London.
Men husk på, at jeg ikke havde børn, der fordrede et liv på landet.
Hvorimod jeg har et barn, jeg ikke kan tilsige mig.
- Folk er ikke så nysgerrige i London. - Nej.
- De er bedøvende ligeglade. - Er det ikke en lettelse?
Og der er museer, gallerier og teatre.
Folk taler altid om den slags, -
- men man benytter dem kun, når ens venner kommer.
- Hvornår går dit tog? - Du har ret. Det bør vi.
Men spørgsmålet er stadig: Hvad er din fremtid?
At blive ved Downton og hakkes på af Mary?
Velgørenhedsarbejde, rejser, forlagsvirksomhed. Hvad?
Det er problemet. Jeg ved det ikke.
Jeg ved det bare ikke.
- Jeg har våget over Dem. - Hvorfor? Hvad nu?
En ganske utiltalende ung dame har spurgt efter Dem.
- Hed hun Bevan? - Jeg vidste, hun gav bøvl.
Måske for mig, men kun fordi jeg har været dum.
Vi kan alle handle dumt, milady.
Carson, en dag vil der være noget, jeg har gjort-
- som selv du vil fordømme mig for.
- Lidet sandsynligt. - Sagde hun, hvornår hun kom igen?
Hun gik ikke. Jeg forsøgte at få hende til det.
- Hvor er hun nu? - I biblioteket med Hans Nåde.
Papa, jeg ved ikke, hvad denne person har fortalt.
- Kun sandheden. - Jeg håber ikke, du giver hende penge.
- Ikke for min skyld. - Tag det og gå.
Og husk, ét ord
Hvor er De heldig.
Men det er De vel altid.
- Hvad sagde hun? - Rigeligt.
Jeg er mest skuffet over Tony Gillingham.
Det skal du ikke være.
Han ønskede, at vi blev gift.
Vores uge i synden var blot del af hans plan for at overtale mig.
Hvorfor sagde du så nej?
For til syvende og sidst, var han ikke den rigtige.
I al fald ikke for mig.
Og du tænkte ikke på George?
Vel gjorde jeg det. Jeg tænkte på jer alle sammen.
Jeg måtte bare være sikker.
Du var vel dog en enke og ikke en debutant i sit vår.
Det er stadig ikke sådan, dine forældre havde gjort.
Jeg ved ikke. Hvis man skal tro tidens skriverier om edvardiansk ungdom.
Hvad ville du have gjort med miss Bevan?
Ikke lade mig blive afpresset. Det var helt sikkert.
Jeg havde vel ladet hende offentliggøre det og blive fordømt.
Det havde gjort ondt på Tony og Mabel.
Nå, men jeg ringer til banken i morgen, så får du dine 1.000 pund igen.
Jeg gav hende 50 pund.
Og her er hendes underskrevne tilståelse om afpresning.
Hvordan formåede du det?
Jeg sagde, at hun enten fik det på betingelse af underskrivelse -
- eller at hun kunne gå tomhændet herfra og blive meldt til politiet.
Hvordan kan du vide, at hun ikke kommer igen?
Jeg sagde, at hvis det blev offentliggjort eller vi så hende igen -
- ville jeg bruge den og få hende retsforfulgt.
Imponerende.
Min kære papa forvandlet til Machiavelli med ét vink.
- Miraklernes tid er ikke forbi. - Er det en kompliment?
Du er stadig 50 pund i minus.
- Dem må jeg tilbagebetale. - Behøves ikke.
- De var godt givet ud. - Hvorfor?
At vide, at mit ældste barn ikke er et længere -
- og stærk nok til at kunne bestyre godset.
Faktisk kunne hun bestyre hele kongeriget-
- hvis hun blev pålagt det.
- Det håber jeg, du mener. - Det gør jeg.
Og jeg er mere interesseret end før i at se, hvem der i fremtiden -
- vil kunne leve op til din krævende standard.
Det kan ingen måske.
Jeg vil hellere være alene end med den forkerte mand.
Hvem var den unge dame, jeg så gå herfra?
Det var om penge, det sædvanlige.
- Gav du hende nogen? - Lidt.
Det var en ganske god sag.
- Har Edith ringet? - Ja. Hun kommer hjem til middag.
Gad vide, om hun vil med til Mallerton morgen.
Måske bør vi alle sammen.
- Som taget ud af Poe. - Lad os ikke kagle, vi kan stå for tur.
Daisy, gå nu ovenpå. Du vil ikke lade dem vente.
Jeg tænker hele tiden på det, du fortalte, mr. Carson sagde.
Gør du da vel. Det gør jeg jo også.
- Jeg er ked af at udsætte dig for det. - Det var svært, skal jeg ikke benægte.
Synes du, jeg bør acceptere hans vilkår og sætte en dato?
Nej, nej. Det er din beslutning.
Jeg kan kun sige, at det var så rørende, da han talte om dig.
Så der var ingen vulgariteter?
Vulgariteter? Han var ikke vulgær, om de så kom ham på et strand-postkort.
Jeg vil da gerne have, at en mand kunne tale sådan om mig i min alder.
Det ville jeg.
Nå, jeg må se at komme til det.
Vi må af sted, hvis vi skal kigge rundt, før det begynder.
- Så farvel til Mallerton. - Hvorfor?
Vil du da stikke næsen i sky overfor de nye ejere?
Nej. Jeg tror bare ikke, at jeg er så meget i Yorkshire i fremtiden.
Sikke en spøjs ting at sige.
Det er tid til at komme videre.
Og jeg er ugift, så det må jeg gøre alene.
Det lyder ret alvorligt.
Jeg synes, det lyder ret positivt.
Tak, Baxter.
Mr. Carson. At vi ville vide, hvis der var en plan
Undskyld mig, mens jeg følger dem afsted.
Han virker ikke oprevet, så det kan ikke være så slemt.
Vi ved jo, at jo værre det er, jo mindre vil han virke påvirket.
Desuden vil nok af med mig alligevel.
- Det passer da næppe. - Jo, det gør.
Andy rådes jo til at holde sig fra mig.
Vi kom godt ud af det i starten. Nu taler han næsten ikke med mig.
- Det tror jeg, du opdigter. - Nej, jeg gør ej.
Godt, du er her.
Jeg tog en chance.
Jeg tænkte, du måske var til auktionen med de andre.
Jeg kan ikke lide auktioner, især når jeg kendte huset i gamle dage.
Jeg hader at se folks ting stablet i en bunke, som var det affald.
Vi er ikke helt enige om betydning af ting.
Bliver det nogensinde koldt oppe på den piedestal?
Jeg kom, fordi vi ikke må blive uvenner på grund af hospitalet.
Jeg må vide, at vi kan være uenige -
- uden at der bliver dårlig stemning mellem os.
- Afhænger af, hvem der vinder. - Nej, da.
Det betyder, at du er sikker på sejren.
Vi må vente og se.
Skal jeg ringe efter te?
Det er jo ret tidligt -
- men jeg tror, vi har fortjent det.
Jeg husker Mallerton i 1860'erne.
Kære gamle lady Darnley. Hun elskede at fylde huset med kongelige.
Hun var elskede at neje.
Som vi dog lo. Det er så trist at tænke på.
- Spratt, kunne vi få lidt te? - Deres Nåde.
Det virkede lidt køligt, så jeg kom med et sjal.
- Du er uovertruffen, Denker. - Tak.
Jeg vil savne dig.
- Milady? - Nej, undskyld.
Glem, at jeg sagde det. Intet er jo fastlagt.
- Hvad er ikke? - Jeg forstår ikke.
Jeg troede, du fortalte Spratt om personalenedskæringer her -
- og på abbediet. - Jeg har måske nævnt det.
Nå, men som sagt, så er intet fastlagt.
Men Deres Nåde kunne ikke klare sig uden en pige.
Mrs. Crawley gør da, ikke?
Det gør jeg skam.
Men jeg vil ikke gøre stakkels Denker oprevet.
Men mrs. Crawley klarer sig også uden en butler, milady.
Sandt nok, men jeg tror ikke, jeg kunne bryde så meget med traditionen.
Skal vi få lidt te?
Deres Nåde. Miss Denker.
Bare rolig, miss Denker, jeg har en kopi af "Ladyen" ovenpå.
Du vil da ikke rigtig klare dig uden en kammerjomfru, vel?
Bestemt ikke.
- Hvorfor så ...? - Det kan gå an at regere med frygt.
Utroligt. Jeg kom her konstant som dreng.
Vil du være lige så filosofisk, når det bliver vores tur?
Du store. De sælger det hele.
Det er for pokker Johns bedstemor.
De synes vel, det er for stort.
For stort til London.
Kæreste John. Vi er så kede af det.
- Men jeg håber, det er det, I vil. - Det er det ikke. Ikke det fjerneste.
I rydder da ud.
Vi har beholdt et par portrætter til at pynte huset i London.
Hvad tjener det at opbevare resten? Dette liv er forbi for os.
- Det kommer ikke igen. - Jeg beundrer dig.
Alt for mange hænger fast i stedet for at se realiteterne i øjnene.
Vi hang nu fast, altfor længe.
Og nu er der intet tilbage.
Lær af os.
Der har vi Henderson.
Er der noget, du gerne vil købe, eller kigger vi bare?
Jeg ønskede at se huset mere end noget andet.
Jeg kender denne sal fra julefester og den slags.
Men jeg ville gerne luske lidt rundt.
Det var en bryllupsgave, da sir John blev gift.
En gave fra forpagteren. Jeg gav en halv krone til den.
Jeg fik ikke øl i en uge.
- Synd at se den blive solgt. - Det virker forkert.
Det var det bedste avlsdyr på dyrskuet.
Det var en frieser-malkeko.
Min far passede de friesere, før han overtog vores gård.
Lidt som om de sælger din fortid sammen med deres egen.
Der er de.
De nye ejere, mr. og mrs. Philip Henderson.
Som ikke vil garantere, at du kan blive boende?
- Ikke Daisy. - Du kan tro nej.
- Det vil ikke gavne noget. - Jeg må sige noget. Det er ikke fair.
Hvem er dette?
Hun er svigerdatter af en af vore forpagtere.
- Undskyld, er De den nye ejer? - Ja.
Som insisterer på at sætte dem på gaden -
- der har viet deres liv til jordene. - Daisy.
De udviser familier, der har været her i generationer.
- Hvad giver Dem ret til det? - Der er ingen.
- De skal ikke sætte mig på plads. - Tag dig nu sammen.
De sælger Deres bryllupsgaver.
Ved De, hvor meget det betød for en bonde at give en halv krone?
- Er De da ligeglad? - Daisy, stop så.
Beklager, men nej.
Mr. Mason har viet hele sit liv til denne gård -
- som hans far og farfar før ham, men hvor er taknemmeligheden?
Mr. Henderson, hun er næppe uhøflig med forsæt.
De tror vel ikke, at hvis jeg beholder nogle forpagtere -
- at hendes svigerfar er iblandt? - Nu intet overilet. Hun er oprevet.
Darnley, jeg finder slet ikke det her morsomt.
Fortsat god dag, mrs. Mason. De har ikke gavnet Deres sag.
- Jeg taler for mig selv. - God dag.
Hav mig nu undskyldt, auktionen er begyndt.
- Hun mente sikkert intet med det. - Hvad har jeg gjort?
- Han skal nok falde til ro. - Det ville jeg ikke satse på.
Du godeste.
Vi bør finde på plads.
Herovre.
God eftermiddag, lords, mine damer og herrer.
Den første parti består af et sæt sportstryk.
Fra midten af det 19. århundrede. Hvem vil byde først?
To pund? To pund til at lægge ud.
Vi sælger ting, vi ikke burde sælge.
Jeg tænkte på det lille hus på Thurloe Square -
- og kunne ikke se anden udvej.
Du kunne have gemt på noget af det, hvis nu børnene fik et hus en dag.
Det er en fantasi. Lad os se det i øjnene.
Om 20 år er der ikke et hus af denne størrelse, der ikke er en institution.
Jeg sælger til 1,17 pund. Og solgt.
Sådan. De er i salonen, de har fået kaffe, vi er færdige.
- Hvordan gik din dag? - Skidt.
Så slemt er det næppe igen. Mr. Henderson vil forstå det.
Nej, jeg ville hjælpe, men gjorde det bare værre.
- Foran Hans Nåde? - Foran dem alle sammen.
- Det kan blive pinligt. - Tak, Thomas.
Hvis de afskediger mig, kan jeg kun klandre mig selv.
- Det kommer det ikke til. - Hvad nu med mr. Mason?
Hvad kan han gøre?
Prøve at blive forpagter på en anden gård, men så gammel?
- Ikke det værste liv. - Er du ved at blive en bondedreng?
- Lad mig vise dig rundt. - Andy kan nok selv finde rundt.
- Han virker kløgtig nok. - Nej, kom ind, kom ind.
De er her, eller var det for et øjeblik siden.
- Overbetjent Willis har nyt. - Det er sent, men det her ville I høre.
- Det afhænger af hvad. - Skal vi gå afsides?
De har levet med det her lige sålænge som os.
De har fundet et vidne til mødet i pubben.
De er knyttet sammen, hendes tilståelse er ægte. Det er slut.
Jeg kan ikke tro det.
Jeg skulle ikke være kommet så sent. Jeg burde have ventet.
- Pyt med det. - Jeg vil underrette Hans Nåde.
I hjalp os begge to, da alt håb var ude, og det skal jeg ikke glemme.
Jeg har svært ved at vedkende mig gæld, men vi står i gæld nu.
Retfærdigheden har sejret.
Jeg bliver ikke altid overbevist om, at den gør, men den har i aften.
Vi må nedenunder med det samme. Hvad kan vi give dem at drikke?
Afhænger af, hvor langt De vil gå, milord.
Vi har et par Veuve Clicquot i en ret kølig del af kælderen.
Ikke iset, men de går fint ned.
Hent dem. Tre Fire flasker. Vi må markere dette øjeblik.
Så længe undervejs, kan det være enden på det?
Det lader til det. Og med en lykkelig slutning.
Anna. Jeg vidste, at denne dag ville komme.
Her. Alle mand, tag et glas. Lidt kvikt -
- mens jeg udbringer en skål.
Britisk justits, misundt af verden.
Hvis det ender godt i sidste ende.
Jeg kunne have brugt udfaldet noget før.
- Amen, milady. - Andy og Daisy.
Find grammofonen. Vi bruger den aldrig, nu lady Rose er borte.
Ved vi mere om den kvinde, der gjorde det?
Kun, at hun sendte en besked til mrs. Bates.
Hun beklager at have ventet sålænge med at vedkende sig det.
- Det er meget godt. - Giv hende en besked fra mig.
- Med tilgivelse og held og lykke. - Hvad vil de så gøre nu?
En fængselsdom for manddrab. Uden at blive hængt.
Så mr. Green fortsætter med at ødelægge liv.
Men ikke jeres liv, ikke mere.
Beklager det, vi udsatte jer for. Jeg burde ikke sige det, men det gør jeg.
- Det var blot Deres pligt. - I skal få fred. Godnat.
Sov godt. Der er mere vin, hvis I tømmer den her.
Vi skal sove trygt i nat.
Og vågne i morgen uden den byrde.
Jeg tror, jeg vil tage til Thirsk i morgen.
Og besøg nogle ejendomsmæglere. Planlægge igen.
Men ikke til en familie.
- Det kan vi ikke planlægge. - Vi er frie.
Vi er i sikkerhed. Og jeg har dig.
Det er alt rigeligt, tro mig.
Jeg ved godt, du ønsker at det er sandt.
Og jeg elsker dig så højt for det.
Og jeg elsker dig.
- Hvad laver du? - Er det her køleskabet?
Det er det.
- Mrs. Patmore hader det. - Selvfølgelig.
Nu ikke spise noget, der er til i morgen.
Det vækker minder.
Har jeg fortalt om vores kok, da jeg var dreng?
- Mrs. Yardley. - Mange gange.
Hun var en gnavpot, men hun var sød ved mig.
Lod mig gemme mig, når jeg havde lavet ballade.
Havde en æske med kiks og slik til mig.
- Rosamund var rasende. - Rosamund var misundelig.
Kommer du i seng?
Undskyld, Carson. Vi burde ikke være her.
Skam helt i orden, milady.
Men jeg ville gerne tale kort angående Daisy.
Jeg hørte om hændelsen på auktionen. Det kan vi ikke lade gå Upåagtet hen.
- Nej, det kan vi vel ikke. - Det er nok til opsigelse.
Er det ikke lidt hårdt? På dagen for Bates' gode nyhed?
Hun fortryder det jo nok.
Guy Fawkes fortrød jo nok at sætte krudt under parlamentet, -
- men måtte stadig bøde for det. - Kan du ikke bare markere det?
Du ved, hvordan vi undgår en gentagelse.
Meget vel, milady. Hvis det er Deres ønske.
Vi går op. Godnat.
Godnat, milord. Milady.
Har du tænkt over, hvor Carsons skal bo, når de er gift?
Ikke rigtig. Jeg vil hellere glemme det.
Skal vi så kalde hende "mrs. Carson?" Det ved jeg ikke, om jeg kan.
Der venter højere bjerge forude.
Har du besluttet dig om hospitalet?
Hvilken beslutning?
Jeg håber vel, at du støtter mamas bestræbelser på at bevare kontrollen -
- eller endnu bedre, undgå emnet helt.
Det kan jeg jo ikke, Robert. Det er for vigtigt.
Og din mor tager for øvrigt fejl.
Alt det lægger op til en noget prøvende forsommer.
Du troede vel, at der ikke var konsekvenser -
- hvad med mr. Bates' nyhed. - Nej.
Jeg vidste godt, der ventede mere. Jeg vil bare vide, hvor slemt det bliver.
Forhåbentlig nok til, at du føler dig lille, tåbelig, umoden -
- og ude af stand til at styre dine følelser på moden vis.
Alt det føler jeg allerede.
Men ikke slemt nok til, at du mister din stilling.
Stod det til mig, var det måske anderledes fat -
- men Hendes Nåde insisterede på en ny chance.
- Tak, mr. Carson. - Ikke takke mig. Tak hende.
Gå nu tilbage til hendes fest, før jeg ombestemmer mig.
Vent. Skal vi slutte os til de andre igen?
Før det.
Jeg ved godt, at jeg har haft holdt dig hen.
Og mrs. Patmore fortalte om jeres samtale.
Det regnede jeg med.
Jeg håber ikke, at vi har chokeret dig i fællesskab.
Nej, jeg er ikke chokeret.
Jeg mente, det var bedre at være ærlig, når du havde taget sagen op.
Enig, langt bedre.
Du måtte ikke tro, at jeg havde forledt dig til en ordning -
- som ikke var det, du havde forventet.
Det ville jeg aldrig tro.
Ja.
Hvis du har skiftet mening -
- bør vi nok underrette personalet i morgen.
Ikke nogen stor meddelelse. Vi fortæller det bare til nogle få -
- og lade det spredes naturligt.
Det vil naturligvis være en summende døgnflue, -
- men det kommer vi over.
Du misforstår mig.
Jeg frygtede for at blive en skuffelse for dig.
At jeg ikke ville kunne behage dig, som jeg er nu.
Men hvis du er sikker.
Jeg har aldrig været mere sikker på noget som helst.
Jamen så, mr. Carson.
Hvis De vil have mig, må De få mig -
- for at citere Oliver Cromwell, "med vorter og det hele."
Tekstning: SDI Media Danske tekster: C. H. Engelbrecht